Hellas - det harde og tidløse landet hvor selv stenene taler
om menneskets mot, utholdenhet og praktfullhet.
Og ingen mer veltalent enn på denne ensomme stenen i et øde pass,
300 kilometer nord for det moderne Athen.
Etter 24 århundrers stillhet, kommer historien om et historiens vendepunkt.
Om en dag da 300 greske krigere kjempet her
for livene sine, og deres og vår frihet.
I år 480 f. Kr. Mobiliserte kong Xerxes av Persia sitt enorme slaveimperium
for å knuse de små gruppene av uavhengige greske stater,
det siste frie sted i datidens verden.
Endelig er vi i Europa.
Mardonius. Når vil alle våre tropper entre Hellas?
Omtrent syv dager og syv netter, min herre.
Pisk dem hvis de er for sene. Jeg vil gjerne hevne min fars nederlag.
Min herre, denne hæren vil ikke bare gi deg Hellas, men hele verden.
Du har rett.
Det var min fars drøm: Én verden, én herre.
Men ved Maraton for 10 år siden, sendte han kun en liten hær.
Jeg fører et hav.
Er dette spartanerspionen som ble tatt i å telle troppene mine?
Ja, min herre. Vår beste tortur er bortkastet på ham.
Han har slitt ut to av mine menn uten å ytre en lyd.
Ta ham hit.
Hvorfor snakker du ikke?
Jeg har ikke noe å si.
Si meg, er det sant at spartanerne er de djevereste krigerne i hele Hellas?
Det vil du finne ut av selv.
Dåre. Dere er bare noen få menn.
Det lille landet deres er splittet. Dere har ingen leder.
Hvordan kan du trosse meg, herren over hele verden?
Det kan ikke du forstå.
For du er herre over slaveriet. Du vet intet om frihet.
Nok.
La oss hvordan frekkhet opptrer fremfor døden.
Grip ham.
Vent.
Slipp ham.
Kom hit, min venn.
Jeg har spart livet ditt, men ikke ut av medynk.
Jeg hører at grekerne holder en forsamling ved Korint.
Dra dit, og fortell dem det du har sett her.
Makten som verken mennesker eller guder kan rokke ved.
Dra.
Agathon.
Gryllus. Hvilken ond vind har blåst deg inn i skorpionens rede?
- Jeg er her med Demaratus. - Du er med Xerxes.
Jeg er i leiren, men ikke med ham.
Demaratus var en gang vår konge av Sparta, før han ble forvist.
Jeg er ikke interessert i Demaratus. Konger gjør som de vil.
Men du er i våre fienders leir, og derfor en fiende av Hellas.
Kjenner du min sønn Phylon i Sparta?
Vennligst gi ham en beskjed. Be ham ikke dømme meg før han vet alt...
Den greske spionen i morges var en tapper mann.
Han var spartaner, min herre.
Demaratus, du var en gang konge over det folket.
Tror du virkelig at Sparta vil krige?
Ønsker du et sannferdig svar, eller et behagelig svar?
- Si meg sannheten. - Sparta vil kjempe, selv om andre kapitulerer.
Hvordan kan de gjøre noe når de har to konger som hersker?
Den som røvet kronen min, er en usurpator.
Den andre Leonidas, er en sann spartansk konge.
Navnet hans betyr "løve", og han lever opp til det.
Ingen kan overgå hans mot, stridsferdigheter eller patriotisme.
Du har stor respekt for spartanske konger, tydeligvis.
Ja, min herre. Jeg har selv vært en.
Men du ser ikke ut som en formidabel soldat.
Jeg har aldri møtt en mann jeg ikke mestret.
Jeg skal gi deg en sjanse til bekrefte dine ord.
I min livgarde er det en bemerkelsesverdig ung mann.
Jeg har sett ham drepe fire gode sverdkrigere med like mange slag -
bare for at de irriterte meg med skrytet sitt.
Nå kan du få prøve deg.
Skynd dere.
Nok en gang har du klart å ødelegge middagen min.
Min herre.
- Artemisia. - Kan jeg entre dette krigsrådet?
For all del.
Skipene mine lettet nettopp anker. Fem skip fullt utrustet og bemannet.
For en fornøyelig overraskelse. Jeg forventet skipene dine, men ikke deg.
Når mine menn slåss, erjeg med dem.
Det minste en dronning kan gjøre for undersåttene.
Å se at de dør for henne? Jeg nekter aldri mine undersåtter den fornøyelsen.
Artemisia, dronning av Halikarnassos.
Vi besøkte byen hennes i fjor, og den store kongen søkte hennes råd om krigen.
Det er godt at du er her. Alle gir meg forskjellige råd.
Artabanus vil jeg skal forlate denne krigen.
Mardonius vil jeg skal erobre hele verden.
Og Demaratus vil at jeg ber om fred med Sparta.
Bare fordi jeg kjenner mitt folk godt. Jeg kan forutse deres handlinger.
Selv når de velger å bli kvitt én av kongene sine?
Vil du tilgi meg, min herre? Jeg finner intet velbehag i damens vidd.
Det har tjent meg godt. Jeg er i hvert fall med mitt folk.
Og fortsatt dronning.
Godt sagt. Jeg har prøvd å tøyle arrogansen hans med feil våpen.
En kvinnes tunge er dødeligere enn sverdet.
- Hvorfor lar du ham være her? - Han tjener mine formål.
Grekerne er samlet i Korint for å diskutere mine krav.
Det viktigste er at de ikke forener seg.
Når de er uenige seg imellom, blir menn som Demaratus meget nyttige for meg.
For oss, mener du.
Jeg trenger ditt råd også.
Kom i kveld.
Kommer du?
Bare hvis du lover å begrense samtalene våre til forsamlingen i Korint.
Som jeg sa, våre byers uavhengighet er avgjørende for vår frihet.
Derfor foreslårjeg at hver by håndterer problemet individuelt.
Uten å overgi sin verdighet.
Men også uten fåfengte heltedåder
som kan ende i et masseselvmord av den greske rasen.
Stillhet.
Nå skal vi høre fra representanten fra Athen, Themistokles.
For 10 år siden invaderte vår nåværende konges far Hellas ved Maraton.
Da reiste athenerne seg for å utfordre ham.
Våre spartanske venner, berømte for både sin fromhet og militære tapperhet,
bød seg å hjelpe, men ble forsinket av, hvis jeg husker rett, en religiøs festival.
Hvorpå athenerne helt alene, 10 til én i undertall,
angrep inntrengeren, og kastet ham til sjøs.
Vi har ikke tid til historie. Ting er annerledes i dag.
Ja. Ting er annerledes i dag.
I dag er faren mye større. Hele Asia strømmer inn over oss.
Mange flere menn enn grekere.
Disse mennene er onde, barbariske, blodtørstige, nådeløse.
Men ikke derfor skal vi frykte dem. Det er ikke kilden til makten deres.
Makten ligger i enheten deres.
Enhet. Husk det ene grusomme ordet som visselig vil knuse Hellas,
hvis vi ikke møter det med vår egen enhet.
En enhet av frie menn som kjemper sammen mot denne enhetlige tidevannsbølge.
Vi vet alle at Themistokles er en mester med ord.
Men før vi tillater oss å ledes av dem,
la oss vurdere andre ord som har blitt ytret.
Har Athen ikke bedt om og mottatt en spådom fra oraklet i Delfi?
Kom igjen. Ingen gresk stat handler uten å rådføre gudene.
Hva med å avsløre spådommen for oss, i stedet for å kaste oss inn i en håpløs krig?
Det finnes ingen håpløse kriger. Bare håpløse feiginger.
Du unngår svaret.
Jeg kan tilfeldigvis spådommen utenat.
Og her er den.
"Fly til verdens ende, dere fortapte. Forlat hjemmene deres."
"For ild, og den ubesindige krigsguden vil senke dere."
Det er tydelig at gudene forutser Athens undergang.
Er det ikke vidunderlig at vi har en så klok mann blant oss?
Lkke bare kan han stjele statshemmeligheter,
men han forstår gudenes mening, også.
Siden den hemmelige teksten har blitt stjålet,
er det ikke lenger noe poeng å holde den hemmelig.
Her er resten av spådommen.
"Den fremsynte Zevs garanterer dette til Athenes tilbedere:
Trygt skal tremuren fortsette for deg og dine barn.
Kanskje du kan forklare betydningen av disse ordene.
- De betyr ingenting. - Betyr ingenting?
Sier du at gudene kommer med sludder?
Lkke legg ord i min munn for å forvirre begrepene.
Du vet at ingen tremur kan motstå en hær som Xerxes'.
Athen har dessuten ingen tremur lenger.
Og hvor stjal du den informasjonen fra?
Har den en tremur? Svar meg. Ja eller nei?
- Ja. - En tremur?
En utmerket en. Noe jeg vet, fordi jeg overså byggingen.
Våre nye athenske skip, bemannet med verdens tapreste soldater.
Det er tremuren vår.
Muren som den fremsynte Zevs sier vil holde oss trygge.
Gudene lyver ikke.
Skal vi ikke ære ordene deres,
i stedet for å lytte til dårer, tyver og blasfemiske feiginger?
- Dette er en fornærmelse. - Lfølge det guddommelig råd,
vil Athen kjempe seg til seier.
En seier hun inviterer alle grekere til å bli med på.
Snakk, venn.
Jeg representerer Fokis.
Vi er en liten stat. Vi har bare 1000 soldater.
Hvem vil hjelpe oss hvis vi slåss? Vil Sparta forsvare oss?
Delegaten fra Fokis stiller et avgjørende spørsmål.
Athen har skip, men Sparta har Hellas' flotteste hær.
Min herre, passer det ikke at vi nå hører fra Spartas representant?
Kong Leonidas av Sparta.
En spartansk konge kan ikke handle uten sitt folks tillatelse.
Men jeg kjenner mitt folk. Jeg vet de vil slåss.
Vil de føre alle andre?
Sparta vil slåss, om andre blir med eller ei.
Min herre.
Dere vil høre ord dere aldri har hørt i vårt lands historie.
Athen, for å bevise sin tiltro til spartansk tapperhet,
frasier seg herved kravet som flåtens leder,
og setter sine skip under Spartas kommando.
Fra i dag skal alle athenske skip lyde spartanske ordre.
Vi klarte det, kong Leonidas.
Dette går vår vei. Vi må selvsagt forvente å diskutere en stund.
Ja, diskutere mens huset brenner.
Når folk kan snakke fritt, er de vanligvis lettere å håndtere.
Den dåren fikk nesten has på meg med den spådommen.
Jeg vil nødig gå gjennom en slik prøvelse igjen.
Det var at vi brukte marinen, som gjorde at vi vant.
Hvorfor gjorde du det? Spartanerne er ikke sjøfolk.
På den måten vil ikke admiralen din forstyrre meg som leder av flåten.
Er det i orden for deg?
Nei. Sparta vil gjøre sin plikt.
Hun bør gjøre det fort.
Perserne forflytter seg som en horde med gresshopper.
Hvis vi angriper dem her, på Thessalia- sletten, eller skipene deres på åpent hav,
vil de overkjøre oss totalt.
Vi må finne en posisjon som ikke kan overvinnes.
- Hva med her? - Thermopylai-passet?
Det er den beste forsvarslinjen nord for Korint.
Disse fjellene går gjennom Hellas. Perserne må forbi her.
Med liten styrke, kan jeg holde den smale stripen til de andre er klare.
Og jeg kan få flåten gjennom stredene ovenfor Thermopylai og beskytte flanken din.
Med din admirals tillatelse, selvsagt. Dette er en utmerket plan.
Når kan dere marsjere?
Jeg må snakke med rådet først.
Når vi begynner, marsjerer vi fortere enn noen andre soldater.
I mellomtiden kan du sende en liten styrke med athenere som kan innta passet.
Vi må ikke bedra oss selv.
Ingen greker leer seg før han ser spartanerne marsjere.
Faktisk marsjere.
Røde kapper, fløyter og alt.
Ja. Bare dette kan forene Hellas. Jeg drar straks.
Jeg utplasserer skipene og møter deg i Lokris-bukten. Deg og dine menn.
Vi skal være der.
Agathon. Jeg trodde jeg aldri ville se deg igjen. Hva skjedde?
- Jeg var persernes gjest. - Og flyktet?
- Han ga meg en hest. - Hvorfor?
Jeg skulle fortelle grekerne detjeg så.
- Hvorfor var du ikke i rådet? - Jeg er ikke god til å lyve.
Jeg vil ikke skremme dem.
Da er altså hæren så enorm som de sier?
Den er større enn noe du kan forestille deg.
I seks dager så jeg at de passerte.
Jeg mistet tellingen, og enda flere kom. De drikker elvene tørre.
Om kvelden har de flere leirbål enn det er stjerner på himmelen.
Bra.
Dajeg var gutt, ville jeg alltid treffe stjernene med spydet mitt.
- Jeg stoler ikke på den kvinnen. - Ikke jeg heller.
Men hva kan vi gjøre? Om dagen ber han om råd. Så kommer natten og...
Min herre.
- Hydarnes, hvorfor må du forstyrre meg? - Jeg har presserende nyheter.
Det rapporteres om at grekerne har forlatt Thessali.
- Jeg visste det. Ta litt vin. - Bak Thessali ligger Oeta-området.
Med bare ett pass, og det heter Thermopylai.
Jeg er ikke i humør til geografi.
Vi må sende en kavalerikolonne for å sikre passet før hæren vår kommer dit.
Du må gjøre detjeg beordrer deg til.
Men som soldat er det min plikt å...
Din plikt er å adlyde meg. Grekerne må ikke tro atjeg frykter dem.
Hvis de vil slåss, la dem komme frem.
Jeg skal la Thermopylai være helt åpent for dem.
- Og dersom... - Det holder.
Det er min krig, og jeg utfører den på min måte.
Dra nå.
Vi bør være i Sparta i ettermiddag.
Si meg, så du Demaratus i den persiske leieren?
Nei, men jeg så en Persia-elsker der.
- Hvem? - Gryllus, faren til unge Phylon.
Jeg slo ansiktet hans med en pisk.
Jeg kan ikke tro det. Han var alltid en god mann.
Han har ikke noe med barbarer å gjøre. Nå angrerjeg på atjeg ikke stakk ham.
Og Phylon bør avhøres. Han kan ha visst om sin fars handlinger.
Vi skal snakke med ham.
Phylon.
- Hva har du bedrevet? - Trent. Med sverd og javelin.
Snakket om krigen. Alle sier vi skal marsjere nordover.
- Til Korint? - Noen sier helt til Thessali.
Dette er en god krig. De sier at Xerxes har med seg 100 nasjoner.
Er ikke det fabelaktig?
- Når venter tanten din Leonidas? - Kanskje i aften.
Mennene ga meg en god idé.
Jeg kan be Leonidas om å gifte meg med deg.
Loven sier at kongen kan handle på min fars vegne i krig.
Og jeg kan snakke med tanten min.
Jeg elsker deg, Ellas. Jeg har aldri elsket noen andre.
Jeg trorjeg elsket deg fra vi var barn. Fra det første øyeblikketjeg kan erindre.
Nå kan vi gifte oss.
- Og jeg vil ha deg. - Ja. Jeg vil ha deg, også.
Men vi må vente.
Hvorfor vente? Du er min, jeg er din. Hva er det som holder oss fra hverandre?
Bare oss selv. Bare en liten stund.
Jeg trenger tid til å tenke.
Vi må være sterke.
Vi er spartanere.
Husk hva de sier: Når regnet har dalt, kan ingenting få det tilbake til himmelen.
Når ble spartanerne redde for regnet?
Phylon, sønn av Gryllus, snart skal du marsjere i forsvar for vårt land.
Er du rede til å høre lovene en spartansk kriger holder hellig?
- Ja, dronning Gorgo. - Her er de.
Du må skatte frihet høyere enn livet. Forsake nytelse for dyd.
Utholde smerte og gjenvordigheter i stillhet.
Adlyde ordre stilltiende.
Oppsøke Hellas' fiender hvor de enn er, og kjempe mot dem fryktløst,
til seier eller død.
Som erstatning for din døde mor,
overbringerjeg deg...
dette skjoldet.
Det er bare fem ord til å huske...
- Hva betyr det? - "Med denne, eller på denne."
Kom hjem i triumf med dette skjoldet, eller ligg død på det.
Unnskyld meg.
God dag. Gratulerer.
Vi, Spartas eldste, har en hellig plikt å utføre.
Vi er voktere av Spartas blod.
Vi skal påse at verdifullt blod ikke spilles,
uansett omstendigheter, langt borte fra hjemlig grunn.
Da foreslår du at vi ikke sender mennene våre nord.
Ikke over Korint, Togis.
Vi har ingen felles sak med slue athenere og deres syndige liv.
Vi må forsvare Sør-Hellas, der vi har våre hjem og allierte.
Jeg hilser deg.
- Jeg hilser deg, kong Leotykides. - Jeg hilser deg, kong Leotykides.
Jeg hilser dere, venner.
Jeg har viktige nyheter.
Sparta har blitt valgt ut til å lede de forente greske byer
i krigen mot Persia, både til lands og til vanns.
Athen har overgitt sitt lederskap over flåten til oss.
- Men rådet bestemmer hva Sparta skal gjøre. - Selvsagt. Men rådet må handle raskt.
Hvorfor?
Så vi når første forsvarslinje tidsnok.
- Hvor er det? - Thermopylai-passet.
- Selvsagt. Passet som beskytter Athen. - Nei. Det er passet som beskytter Hellas.
Flere byer er uviktige nå. Det er Hellas som teller.
Kun ved å forene oss, kan vi håpe å unngå slaveri.
Jeg er ingen politiker.
Men jeg skal føre denne saken til månen avtar og natten gir oss nok en ny dag.
Ja, Ellas. Selvsagt skal jeg snakke med ham om deg og Phylon.
Dere burde gifte dere.
Hva er det som oppholder ham?
Han dro direkte til rådet uten å stoppe ved meg engang.
- Han har aldri gjort det før. - Men, tante Gorgo, dette er farlige tider.
Alle snakker om krigen og mennene som marsjerer nordover. Tror du...
- Jeg hilste ikke på deg engang. Tilgi meg. - Du har ikke spurt om sønnen din.
Hvordan går det med ham? Er han frisk?
I dag sloss han med lekesverdet sitt
mot en gutt som er et hode høyere enn meg, og slo ham.
Du kunne høre krigsropet hans helt til markedet.
Sterke lunger er ikke bevis på visdom. Du skulle ha hørt Xenathon i kveld.
Han ropte ut Spartas isolasjon. Jeg ble kvalm.
- Men han elsker landet vårt. - Ikke så mye som han hater Athen.
Han glemmer ikke at hans to sønner ble drept av athenerne i strid.
Døde barn glemmes ikke lett.
Å huske er én ting. Å bli bitter og hatsk er en annen.
Mannen er farlig. Han kan få rådet til å sette meg i en fryktelig posisjon.
Jeg måtte adlyde, og jeg må holde mitt løfte.
Hvilket løfte?
Jeg lovte Themistokles at mine menn skulle forsvare Thermopylai.
- Men det er langt fra Sparta. - For en greker, er ingen deler av Hellas langt.
Du er trett, min elskede.
Før soloppgang må du hvile.
Det er etter midnatt.
Se hvor mørk himmelen er.
Da du dro til Korint, traffjeg Megistias, den gamle presten.
Han ofret et lam og spådde i innvollene.
Han sa at vi begge ville oppleve vidunderlig hell.
Han sa at du blir den best huskede kongen av Sparta blant menn.
Og han sa at i flere århundrer
vil kvinner synge sanger om sin kjærlighet for deg.
- Denne mannen har en viktig beskjed. - Hvilke nyheter?
Themistokles trygler oss om å marsjere straks. Han sier at hele Hellas venter.
Ri tilbake og si at vi marsjerer i dag.
Ordre fra rådet. Oraklets spådom har ankommet fra Delfi.
Varsle livgarden min.
"Innbyggere i det praktfulle Sparta, hør nå ordene om deres skjebne."
"Enten forgår deres berømte by foran perserne,
eller, hvis byen spares,
må Sparta sørge over en av sine kongers død."
Du kan dra.
Prestinnen har talt.
Og meningen er tydelig. Enten Sparta eller en spartansk konge.
- Jeg godtar utfordringen. - Hva synes du bør gjøres?
Hæren må marsjere straks. Vi har ingen tid å miste.
Rådet må innvilge dispensasjon til å dra under festivalen.
Det er ikke spartansk å neglisjere de hellige festivalene.
Eller å neglisjere Hellas.
Ordren har gått til livgarden min, som ikke er underlagt rådet.
Alle de andre troppene venter. La dem ikke vente lenge, venner.
La meg se på deg.
Så kjekk du er. Menn kler de røde krigskappene så godt.
På den måten får fienden aldri sett spartansk blod.
Kanskje vi marsjerer i morgen. Jeg må treffe kongen nå.
Ja, vi må dra. Jeg har snakket med tanten min.
Min far har dratt til kongens hus og venter.
Jeg har ventet på denne dagen hele livet. Endelig blir du min kone.
- Konen til en ekte spartansk soldat. - Bare vent til jeg er tilbake.
Jeg tar med ti persiske slavejenter som kan oppvarte deg.
Tar du med én eneste, så er du en død spartaner.
Straks rådet erklærer krig,
vil hele hæren komme under mitt befal.
Kong Leotykides, i henhold til loven, forblir hjemme.
Pentheus, sønn av Salas, blir min nestkommanderende.
Takk for at du hedrer meg.
- Er det i orden med en personlig anmodning? - Selvsagt.
Min datter Ellas er utenfor med Phylon.
Han ber om tillatelse til å snakke om noe som angår begge familiene våre.
La dem komme inn.
Snakk.
Jeg vil be om tillatelse til å gifte meg med Ellas, datter av Pentheus.
Hennes far har gitt sitt samtykke, men siden min far er i Thrake,
berjeg deg handle på hans vegne.
- Når hørte du siste fra din far? - Ikke siden han forlot Sparta.
Han skulle ha kommet tilbake for lenge siden.
Aner du hva som kan ha forårsaket forsinkelsen?
Nei, sir. Er det noe i veien?
Agathon tror det.
Dajeg ble torturert av perserne, så jeg faren din i fiendens leir.
- Nei. Ikke faren min. - Han var der med eks-kongen Demaratus.
- Det er umulig. - Jeg er ikke vant til å fortelle løgner.
- Du kan ha tatt feil... - Jeg snakket med ham, sierjeg.
Han har fortsatt merket fra pisken min i ansiktet sitt.
Jeg ber deg ved de udødelige guder, la meg fjerne denne skammen.
Sett meg fremst i slaget. La meg dø som spartaner.
Som en fri mann, er du ikke ansvarlig for din fars handlinger.
Men jeg kan ikke be soldatene mine godta en
hvis far omgås fienden.
- Men... - Det er mitt endelige ord.
Du skal overgi krigskappen til tjenestehavende offiser.
Du kan gå.
Jeg finner ham ikke noe sted.
Jeg er redd. Jeg vet ikke hvajeg skal gjøre.
Ta deg sammen.
Sparta gir kvinnene sine mer frihet enn andre stater. Til gjengjeld krever den styrke.
Hvordan kan jeg være sterk? Jeg elsker ham.
Du må være sterk.
Husk moren som drepte sønnen sin da han kom tilbake med sår i ryggen.
Hvorfor? Phylon ville aldri vendt ryggen til fienden.
- Hvis de bare lar ham kjempe. - Jeg er ingen general.
Jeg kan ikke beordre mennene til å ta ham.
Hvordan kan du snakke slik? Du kjenner Phylon. Hans mor var din beste venn.
Det spiller ingen rolle.
Har dere hørt det? Rådet har fattet en beslutning. Her er den.
"Folk av Sparta. Hæren marsjerer nå for å forsvare vårt land mot Persia."
"Mennene beordres til å dra etter Karnea-festivalen."
- Du kan ikke dra i dag. - Jo.
Og trosse rådets ordre?
- Livgarden min er ikke underlagt rådet. - Men det er bare 300 menn.
Jeg lovet å ha mennene mine ved Thermopylai. Jeg sa ikke hvor mange.
- Dette er galskap. - Mindre enn å holde festival og tape krigen.
- Dra. - Ellas. Du vet hvor lei meg jeg er.
Jeg vet det.
Hva med å vente til festivalen er over?
Og så føre hele hæren som en spartansk konge bør føre den.
- Det er bare et par dager. - Selv en dag kan være for sent.
Hele Hellas venter på at spartanerne skal dra.
Bare 300 menn.
Når begynte spartanere å telle de som går i strid?
Vi er bare en fortropp. Resten kommer når festivalen er over.
Hva om perserne angriper dere før da?
Da må vi slåss alene.
Min elskede.
Jeg vet hvor modig du er. Jeg er stolt av deg.
Men det er ganger når forsiktighet...
Jeg vet ikke hvajeg sier.
Jeg vet bare at jeg ikke kan leve uten deg.
Du må stole på meg. Jeg elsker deg mer enn selve livet.
Jeg vil ikke at du skal dø. Det blir også min undergang.
Mennene er klare.
Agathon, loven tillater meg å ta 300 menn.
Avskjedig dem uten levende sønner, og erstatt dem med frivillige som har.
Jeg vil ikke at spartanske familier skal dø ut.
- Hvorfor er du her? - Fordi jeg elsker deg.
Det er intet å elske nå. Jeg har blitt frastøtt av mitt eget folk.
Jeg har verken ære eller land. Verken navn eller hjem.
- Jeg er en paria. - Jeg er også en paria.
Jeg har forlatt min fars hus, og vender ikke tilbake hvis du ikke blir med meg.
Sparta vil ikke ha meg.
Jeg skjemmes av deg. Hva så om kongen har nektet deg å bli med?
Du er en fri mann og soldat.
Bevis det for ham, så tar han deg tilbake.
- Hvordan kan jeg bevise det? - Ikke ved å ta ditt eget liv.
Se.
Skjoldet mitt.
Du etterlot det. Glemte du hva tanten min sa da hun ga det til deg?
"Seier eller død."
Ta skjoldet. Følg soldatene våre.
Vis dem at du er mann og spartaner.
Jeg skal se på deg.
Se der.
300 menn. Mot hele Asia.
301.
Og alle er spartanere.
Holdt.
Dette er Lokris-bukten hvor vi skal møte Themistokles.
I mellomtiden hviler vi her til solnedgang.
Så marsjerer vi hele natten. Vi må være i Thermopylai ved soloppgang.
Se. Der er han nå.
Ta Themistokles til fiskerens hytte.
- Vil du bade? - Nei. Bare hvile.
- Er du syk? - Nei, selvsagt ikke.
Bare trett og kald.
Ja, du skjelver.
Du har ikke spist på to dager. Jeg skulle ikke ha tatt deg med.
Vi hviler nå.
Vi har 271 skip i stredene. Perserne er i bukten bak.
1200 krigsskip, med mange hjelpetropper.
Da er vi seks mot én i undertall.
Men geografien er på vår side. Vi har gode sjanser i de trange stredene.
- Hvor mange menn har du? - 300 spartanere.
Min personlige livgarde. Andre spartanere følger etter festivalen.
- Enda en festival? - Vi er et religiøst folk.
Jeg vet det.
En dag vil jeg befatte meg med religion. Det er bedre enn politikk.
Når gudene støtter deg, kan man være mer uansvarlig.
Themistokles, vi påkalte guddommelig hjelp for å komme hit.
Ugudelige kommentarer er upassende.
Tilgi meg, min venn.
- Jeg hilser dere, venner. - Demofilus.
Vi har alle hørt at Sparta marsjerer.
Jeg har ridd siden soloppgang for å holde tritt. Dere er raske som lyn.
- De har en avtale ved Thermopylai. - Vi hørte om det også.
Kan mine tespiske krigere bli med dere?
- Vi har alltids plass. Hvor mange? - Rundt 700. Alle frivillige.
Jeg klarte ikke holde dem tilbake da de hørte at Sparta ledet oss i denne krigen.
- Hvor finner vi dere? - Thermopylai ved daggry.
Resten av armeene våre møter oss der.
Herlig. Men ikke begynn drepingen før vi kommer.
Dere spartanere blir ville når dere lukter fienden. Spar noen til oss.
- Vi er grekere også. - Ved Thermopylai.
"Vi er grekere også."
Hørte du hva den mannen sa?
Kan dette være begynnelsen på miraklet vi har ventet på?
La oss be.
Du vet, folk kaller meg en mesterpolitiker.
Og en kyniker, markskriker og en sjarlatan. De tar feil.
Jeg er bare en sentimental, gammel tosk som er desperat forelsket i en drøm:
Et fritt, forent Hellas.
Det er ingen drøm.
Vi skulle ha fortalt Demofilus at vi bare er 300 spartanere.
Og ødelegge alt arbeidet mitt? Jeg har sendt 20 budbringere med nyheter
om at hele den spartanske hæren marsjerer nordover.
- Men det er ikke sant. - Sannheten er som berusende vin.
En politiker må aldri overdrive folks kapasitet for det.
- Jeg takker gudene for atjeg bare er soldat. - Og jeg for atjeg er politiker.
Sammen kan vi virkeliggjøre drømmen.
Jeg må tilbake til båtene mine.
Gjør dem klare.
Holdt.
Spartanere. Vi er fremme i Thermopylai.
Ordrene er at vi ikke skal vike tilbake fra denne muren.
Noen?
Jeg hilser dere, venner. Ephialtes, hent vann.
Hun er syk. Stakkars barn.
Ephialtes. Hvor er den dåren?
- Din kone? - Thermopylai. Hvor langt er det?
Lkke langt. Bare bak de klippene.
- Hvis du går... - Vær stille.
Ta henne inn.
Bær henne.
Forsiktig. Ikke skad henne.
Geiter er smartere enn menn.
Hvem kan forstå gudenes vilje?
De skaper nydelige jenter, og forvandler dem til hustruer.
- Dere er de første som besøker oss på lenge. - Det var snilt av dere å huse oss.
Vi har gjetet geiter her i fjellene hele livet, min kone og meg.
Hun blir bedre ved daggry. Men føttene er oppsvulmet og såre.
- Hjemmet vårt er langt unna. - Athen?
Ved alle guder, nei. Har du ikke hørt om Sparta?
Jo. De snakker lite og slåss mye. Spiser det brygget som får magen i ulage.
Og jentene deres går rundt nakne.
- Det harjeg hørt. - Når da?
- Dajeg var ung. - Ephialtes. Mer melk?
Nei.
Jeg skal passe på geitene. Jeg hørte en ulv i går kveld i fjellene.
- Sønnen din? - Trodde du vi hadde en slik sønn?
Vi vet ikke hvor han kom fra. Han bare kom en dag.
Sa han hadde kranglet med folk i dalen.
Kanskje en rømt slave. Kanskje en tyv.
Men i fjellene er alle likeverdige.
Har du hørt noe om perserne?
Vi ser dem når det er klarvær.
Bli med meg.
Se mellom de åsene.
- Har de vært der lenge? - Flere dager. Og de strømmer på.
Flere leirbål hver dag.
Heldigvis er Thermopylai eneste vei gjennom.
Det er flaks at perserne ikke vet om den andre veien.
- Er det en annen vei? - Det er et gammelt geitetråkk.
Det slynger seg gjennom fjellene, og går ned bak passet.
Ingen bruker det, men det er der fortsatt.
Vi må si fra til spartanerne. Hvis perserne finner det, blir våre menn fanget.
Kong Xerxes gir mye gull for å vite om det, ikke sant?
Kom innenfor. Det blir kjøligere. Vi kan snakke der.
Jeg vil ikke at du skal bli syk, også.
Det heter Thermopylais midtre port.
Det er for smalt til at man kan slåss der.
Vi skal bruke spesialtaktikkene våre innen nærkamp.
Resten kan vi lære av å se på spartanerne.
Skal vi holde mennene i sine egne enheter?
Ja. Menn foretrekker å dø blant venner.
- Hvem er du? - Jeg er geitegjeteren.
Jeg kjenner fjellene godt. Jeg har kommet for å fortelle om tråkket
som leder gjennom fra nord.
Det er et dårlig tråkk, men perserne kan bruke det.
Vi kjenner til et tråkk. Speiderne våre fant det ikke.
Jeg kan vise vei. Det går ved Kallidromus-fjellet.
Vi må skynde oss. Barbarene leter nok også etter det.
Agathon, send ut de fokiske troppene. De må stenge og vokte tråkket.
Takk, min venn. Hvis jeg hadde hatt gull, skulle du fått.
Vi har bare våpen. Ta det beste sverdet du finner.
Jeg gjør ikke dette for gull. Jeg er for gammel til å bruke sverd.
Hvis jeg var yngre, skulle jeg brukt mitt eget sverd og kjempet med dere.
La oss dra, min venn. Det er langt å gå.
Xerxes har millioner av menn. Vi har grekere.
Jeg kan ikke tro at det bare er ett pass gjennom fjellene.
Jeg har ikke hørt om et annet.
- Hvor er den store greske hæren? - Speiderne våre svømte forbi Thermopylai.
Grekerne er langt bak.
Fremdeles en liten styrke. Da venter nok på flere menn.
Jo flere, jo bedre. Hvis de vil slåss, kan vi drepe alle i ett slag.
- Og passet? - Voktes av noen få spartanere.
Noen bygger opp igjen muren. Andre bare sliper våpnene sine.
- Dårer. - Ikke et godt tegn, min herre.
Det betyr at spartanerne vil slåss. Om forsterkninger kommer eller ei.
De er gale.
Hvorfor vil du bli konge over et slikt usedvanlig folk?
Jeg skal fange dem og sette dem i bur. Vise dem frem over hele Persia.
Min konge.
Cyrus.
Min bror.
Hvordan skjedde dette?
Snakk.
Vi patruljerte, min herre. Ved passet.
Plutselig kom spartanerne mot oss som djevler. Hele svermer av dem.
Vi kjempet. Men det var trangt, og vi kom ikke nær dem.
Hydarnes.
Sørg for at min brors lik begraves med full heder.
Når det gjelder disse feigingene, begrav dem også.
- Min herre. - Levende.
Min herre, som soldat er døden min plikt. Hvis jeg fornærmet deg, dørjeg gladelig.
- Men jeg må advare deg. - Vel?
Du har lyttet til dårlige råd. Hvis vi hadde tatt passet...
Jeg vetjeg har lyttet til noen for mye. Men den tiden er over.
- Mardonius. - Min herre.
I morgen ved daggry tar vi passet og marsjerer videre.
Jeg vil ikke ha fanger eller slaver i denne krigen. Hver greker skal smake sverdet.
I orden, min herre.
Gi dine menn denne natten. Deretter utsletter dere alle soldatenes kvinner.
Det finnes nok kvinner i Sparta og Athen.
Mine menn må hungre etter dem.
I orden, min herre.
Godt gjort, Myron. Ikke mange av perserne kom seg unna.
Det var lett, sir. Fem av oss, og bare ti av dem.
Det skjer ting i fiendens leir. Ser ut som de akter å angripe.
Vi trenger én dag til for å fullføre gjenoppbyggingen av muren.
Vi må ha den dagen.
Er ikke det kongens telt ved vannet?
Velg 30 menn. Bare gode svømmere.
- Jeg svømte hele Evrotas som gutt. - Du må bli, for å overta kommandoen.
Men hva om du blir drept?
Da skal Hellas slåss enda heftigere.
Men uten Xerxes, vil hele horden oppløses.
Samle mennene ved den klippen ved solnedgang.
Jeg blir her i natt. Dra tilbake, min venn. Og takk.
Ordrene er taushet og hurtighet. Hvis jeg dør, tar Pentheus kommandoen.
Stille.
- Hvor er kongen? - På visitt hos dronningen.
Min dronning.
Kom.
Alarm. Det brenner på stranden.
Kongens leir brenner.
Forbered båten min.
- Hvordan går det? - Den gikk utenfor hovedåren, trorjeg.
Nå skal vi se.
Denne dagen vil svinne hen i fred. Jeg ser det på spissen.
Blodet stivner fint.
Som alltid, Megistias, snakker dine forvarsler sannferdig.
Den persiske leiren er i opprør. Det tar dem en dag å rydde opp.
- Hvor er den unge dåren? - Der.
Han reddet livet mitt.
Jeg vet det. Han adlød ikke ordre.
I krig er straffen døden. Du vet det.
Og døden blir det.
Gi ham utrustningen hans og en rød kappe.
Bare slik kan spartanere dø for tiden.
Halve leiren er brent ned.
Jeg ble nesten fanget. Og av noen få grekere. Hvor var dine menn?
Spartanerne er knapt mennesker. De har nattesyn som katter.
Dette er ikke et svar. Jeg er omringet av inkompetente dårer.
Frykt, panikk, uorden.
Hvordan kan dette skje med hæren som skulle erobre verden?
Panikken begynte blant de innrullerte slavene.
Innen dagen er omme, er orden gjenopprettet.
Men denne dagen er tapt allerede. Og spartanerne er fortsatt i passet.
Ved middag i morgen, skal hver enkelt av dem utslettes.
Ellers vil dere alle miste livet.
Forlat meg.
De dreper kvinnene våre.
- Du er en spartaner igjen. - Leonidas tok meg inn i hæren igjen.
- Du må ha gjort noe vidunderlig. - Bare hva enhver spartaner ville gjort.
- Hvordan går det? - Feberen er borte.
Gamle Toris ga meg en skål med urter. Hun er så snill.
Jeg kan se på deg igjen. Jeg skjemmes ikke av meg selv lenger.
Jeg har aldri skjemt meg over deg. Du har alltid vært en god soldat.
- Men... - Ja?
Jeg har sett på Samos og Toris. De er snille og enkle mennesker.
De vet ingenting om heder og ære.
Men Toris vet at hver kveld vil mannen sove ved siden av henne.
De lever for hverandre. De skader ingen.
Er det en forbrytelse å ville leve i fred?
Nei. Men du bør ikke snakke slik.
- Det var du som ga meg skjoldet. - Ja. Jeg vet alt.
For en spartaner, er livet en forberedelse på døden.
Hvorfor skal vår kjærlighet trampes ned i søle og blod?
Vi må være klare til å dø for landet vårt. Men vi må ikke dø.
- Jeg vil leve og komme til deg med seier. - Så du fienden der ute?
Dere er bare 300.
Vi har menn fra andre byer. Gode menn.
Alle forventer at spartanerne dør først.
- Hvor er den spartanske hæren? - De kommer.
- Når? - Jeg vet ikke, men de kommer.
Vårt folk forlater oss ikke.
- Det er Leonidas' hester. - Min tantes tjener rir dem.
Det må være en viktig beskjed fra Sparta. Jeg må tilbake til leiren.
Jeg må dra.
Min kone er en kløktig kvinne. Selv om budbringeren hadde blitt fanget,
ville ingen ha gjettet at det var en beskjed skjult under vokset.
Skal vi la deg være alene?
Nei.
Dette angår oss alle.
Troppene våre kommer ikke.
Hvorfor?
Rådet har fattet en hemmelig beslutning om å forsterke isthmusen i Korint,
og å ikke gå lengre.
- Da kan vi ikke bli her. - Vi kan. Og vi må.
Vi har ikke fått ordre om å dra. Og vi har en plikt overfor Hellas.
Grekere fulgte oss fordi de stolte på oss. Og vi skal holde ord.
Her skal vi bli. Her skal vi holde stand.
- Hvor lenge? - Til vi vinner.
Eller dør.
Jeg hilser dere, venner. Noen forvarsler?
I går kveld kom en løvinne gjennom passet med tre løveunger.
Hun klynket, som hun ba om nåde for sine barn.
Dette varsler dårlig for Persia.
Jeg godtar forvarslet. Spartanerne skal møte første angrep.
Resten av troppene skal vente til jeg tilkaller dem.
- Mine menn vil slåss. - Alle grekere vil slåss.
Men spartanerne var her først. Vi skal lede an.
De andre skal se på, klare til å rykke inn når kommandoen kommer.
Til plassene, venner.
- Hvor mange til sammen? - 20000, min herre.
Resten er klare til å marsjere gjennom passet når det er åpent.
- Vi er i Athen om fire dager. - Bra.
Jeg beordret Mardonius til å stille opp de sagatariske rytterne bak infanteriet.
Like før fiendekontakt, overrasker de spartanerne og fanger dem levende.
Utmerket, min herre.
Jeg skal spikre Leonidas fast til en planke
og se ham dø mens vi spiser aftenmåltidet.
Kom, la oss nyte dette i fred.
Fienden kommer nærmere.
Bra. Det betyr også at vi er nærmere dem.
Spyd.
De vil overraske oss ved å simulere et infanteriangrep.
Si fra til Agathon og Pentheus. Vær klare med rytterne.
Kavaleri.
Spartanere, angrip.
Driv dem ut i sjøen.
Ikke la dem slippe unna.
- Hva betyr dette? - Leonidas gjettet planen vår.
Han drepte de fleste rytterne, så vi måtte sette inn fotsoldater. Så angrep ham.
Han slakter mennene mine som sauer. Feiginger.
Nei. Disse mennene er harde for alle soldater. Spartanerne slåss som maskiner.
- Hvilke nyheter? - En persisk budbringer.
Hydarnes vil snakke med deg.
- Skal jeg hente ham hit? - Så han ser forsvaret vårt? Nei. Her.
Gi meg en ren kappe.
Hvor mange menn til eskorten?
En spartanske konge behøver ikke eskorte for å snakke med en perser.
Jeg hilser deg.
Den store kongen beundrer deg og dine menns tapperhet.
Takk ham. Og si at vi vil motta mer beundring i dag.
Stahet gagner dere ikke. Det er bare et tidsspørsmål før dere taper slaget.
Kanskje.
Men innen da vil dere ha tapt deres krig.
I går sonderte vi bare forsvaret deres.
Når vi angriper i dag, vil pilene våre skygge for solen.
Da får vi slåss i skyggen.
Men dette slaktet er nytteløst.
Overgi våpnene, så skal kongen min spare deg og spartanerne dine.
Hva skal jeg si til ham?
Kom og ta dem.
Spyd.
Bueskyttere.
Spyd.
Fortropp, fremad.
Verdens største hær, beseiret av villmenn.
Vi gir Leonidas billige seire. Vogner kan ikke benyttes i passet.
- Passet må renskes i dag. - Så gjør det raskt. Send inn De udødelige.
- Min egne livgarde? - Bare de kan møte dem.
Når vi utsletter de spartanske fanatikerne, vil de andre grekerne gi seg.
I orden. Men jeg holder deg ansvarlig.
Hva ville du gjort nå, hvis du var Xerxes?
Sendt inn troppene mine. De aller beste.
Det er det han gjør. Dette er hans Udødelige.
Hele den persiske hæren kikker på.
Hvis vi tvinger dem tilbake, vil frykten ta de andre.
Vi rykker tilbake med vilje. Later som vi er døde og blir her.
Legg faklene under vognen.
Til plassene, mine venner.
Hva skal vi gjøre nå?
Det var din idé. Du ba meg sende inn De udødelige.
Du.
Forventer du at de andre skal slåss etter det de har sett i dag?
Min herre, du har makten til drepe meg.
Stille.
Døden er for godt for deg. Forsvinn fra mitt åsyn.
Jeg vil ikke se ditt skamløse ansikt igjen. Forsvinn.
Nok en dag.
Spartanerne sloss godt.
Det samme gjorde tespierne og de andre grekerne.
Vi kan holde Thermopylai.
Jeg har ventet på å få se deg alene.
Hvorfor?
Jeg skal ned i dalen.
Dette er ikke noe sted for deg. Bli med meg. Jeg skal gi deg rubiner og gull.
Rører du meg igjen, slårjeg deg.
Skal du slå meg?
Min herre.
Artemisia. Du må da visselig bringe gode nyheter.
Jeg skulle ønske det.
- Er du skadet? - Nei, det går bra.
Men flåten din hadde ikke mer suksess i dag enn hæren din.
Og tre av mine skip ble senket.
Selv gudene er imot meg. Skipene mine svikter, troppene gjør opprør...
Rammet av frykt som sprer seg som pest gjennom leiren.
- Hva skal jeg gjøre? - Stoppe disse tåpelige angrepene
hvor grekerne kommer ut seirende og demoraliserer mennene dine.
En dag til med dette, og troppene dine vil knuse deg.
Du må stoppe denne krigen.
Med to av mine brødre drept? Og med Leonidas fortsatt i passet.
Jeg har sverget på å knuse ham.
Dette er Hydarnes' skyld.
Da De udødelige mislyktes, fikk de frykt i sine hjerter.
Hjerte. Ja.
Jeg skal ta hjertet hans for dette.
Jeg skal få det skjært ut og lagt på en tallerken.
Nei. Da innrømmer du nederlag. Det er en bedre metode.
Hva da?
Selv de største konger kan ikke motsi gudene.
Si til mennene dine at du fikk en beskjed fra himmelen om å returnere til Persia.
På den måten redder du æren din, bekrefter dine guddommelige aner
og frarøver Leonidas seieren.
Det var en mørk dag da den første kvinnen kom til verden.
Min herre.
Jeg fikk en visjon der min fars skygge viste seg for meg.
Han ba meg knuse de opprørske, utenlandske troppene,
dra tilbake til Persia, og samle sammen en ny hær.
Jeg våger ikke å motsi ham.
Vi marsjerer ved soloppgang. Sørg for at alt er klart.
I orden, min herre.
Nå vetjeg hvorfor de kaller deg "den store kongen".
De sier at din mor var gresk,
og at du er en hemmelig fiende som prøver å knuse meg med dine råd.
Hvis jeg kunne bevise det, skulle jeg skåret over strupen din.
Benet er ikke brukket, og det ingen muskelbrist.
La meg forsegle såret med jernet.
Hjelp ham. Vi trenger slike menn.
Min herre.
Jeg ber deg akseptere gaven jeg bringer deg.
- Hvilken gave? - Seier.
- Hva slags spøk er dette? - En spøk, min herre?
Denne mannen leder deg til seieren du har avfeid.
Hør på ham.
Hvem er du?
Jeg heter Ephialtes. Jeg bor i disse fjellene.
Hva gjør du her?
Jeg vet om et hemmelig tråkk gjennom fjellene.
- Hvilket hemmelig tråkk? - Et gammelt geitetråkk.
Det går ned på den andre siden av Thermopylai.
- Kan du føre oss dit? - Jeg er en fattig mann.
Ikke nå lenger. Dette er gull verdt for deg.
Så mye gull du kan bære.
Fjern ham.
Hydarnes, tilbakekall alle ordre.
Ta halvparten av De udødelige og dra med denne mannen. Jeg leder troppene herfra.
Vi angriper ved soloppgang, og fanger Leonidas. Kom igjen.
Du kan få Hellas som jeg lovte. Tomt og vakkert. Fornøyd?
Hva om det er en felle? Fjellene er forræderske. Du kan miste en hel hær.
Du trenger en troverdig veiviser.
- Men jeg har ingen. - Jo. Gryllus. Han er med Demaratus.
Hvorfor ikke la ham gå med troppene dine?
Holdt.
Ta meg til kongen. Jeg er Ellas, Pentheus' datter.
Og dronningens niese.
Følg meg.
Far.
Hva gjør du her?
Perserne kommer gjennom fjellene. Phylons far kom ditjeg bodde.
- Jeg førte ham hit. - Vi har blitt forrådet.
Hydarnes og hans Udødelige kommer bak deg.
De kom seg gjennom dine fokiske vakter. Jeg rømte om natten for å advare deg.
- Din forræder. - Hvis han er forræder, hvorfor er han her?
Be spartanerne forberede seg til strid.
Artemisia sendte meg.
Phylon, ri tilbake til passet.
Alle greske tropper må trekke tilbake før de blir avskjært.
Da kan jeg returnere. Jeg kom ikke for å bli budbringer.
Du er her for å adlyde ordre.
Beskjeden du bringer i dag, vil kjøpe århundrer med frihet for Hellas.
Si til spartanerne at vi blir her og holder løftet vårt.
Ellas, du må skynde deg.
Be min kone ta seg av sønnen vår. Si atjeg tenker på dem begge.
Det skal jeg.
Kom, barn.
Hvorfor er du her? Ta mennene dine ut.
- Tespierne mine blir. - Adlyder du ikke ordre?
Vi adlyder din ære.
Hvor skal vi slåss?
Du er en dårlig soldat, men en god greker.
Dra til enden av passet, og hold det så lenge du kan.
Her.
Bare spartanere med levende sønner får privilegiet til å slåss i dag.
Og du har en av de beste.
Kom, gamle venn. I dag skal vi finne våre egne forvarsler.
Hoveddelen av den greske hæren her rømt i retning Opus.
- Hvem er igjen i passet? - Tespierne er i den ene enden.
Spartanerne er i den andre, og står overfor kongens hær.
Dårer.
Skulle ønske jeg hadde slike menn til å slåss for meg.
Udødelige, marsjer.
Tespiere, fremad. Angrip.
- Har du hørt det? - Agathon fortalte det nettopp.
Vi har blitt forrådet.
Seil skipene dine ut av stredet straks. Dette er vår siste morgen i Thermopylai.
Jeg må flytte flåten. Men skipene kan ta deg vekk fra dette.
Nei. Vi blir her.
Hva med de sårede?
Sårede spartanere drar hjem kun i triumf. I nederlag, dør de med resten.
Jeg skulle gjerne ha delt dagen med deg.
Men jeg må være med flåten når den kjemper ved Salamis.
Jeg vet du ikke har tro på forvarsler.
Men i går kveld mottok Megistias et vidunderlig syn.
Fortell ham hva du så.
Jeg så skip som brant mellom to strender. Mange av dem.
Med persiske kjennetegn på seilene.
Xerxes satt på en trone med dystert ansikt
og hørte på skrikene fra de døende mennene.
Og bak ham var gudinnen Athene, i hvitt,
med et gyllent spyd i sin hånd.
Hun smilte.
Fortell ham alt.
Og en stemme sa:
"Guddommelige Salamis, du skal bringe død til Hellas' fiender
når frøene er i jorden, og grøden er samlet inn."
Takk, gamle mann.
De rykker fremover, min herre. Kong Xerxes leder dem fra vognen.
Jeg kommer straks.
Vi skal se at du slåss i Salamis, Megistias og jeg.
Vi skal ikke svikte deg, venn.
Herre, Hydarnes angriper tespierne bakfra.
Vi har blitt avskjært.
- Og de andre? - Tilbaketrukket i trygghet.
Be Demofilus holde ut så lenge han klarer.
Spartanere.
Dagens ordre.
Vi kan ikke forsvare passet lenger.
Derfor skal vi angripe og drepe Xerxes.
Trekk sammen rekkene.
Spartanere...
fremad.
Høyre flanke, fremad.
Ta Leonidas' lik.
Holdt.
Sirkel.
Min herre. Dine Udødelige har knust den greske baktroppen til siste mann.
Du hører Hydarnes' beskjed. Overbring mitt siste tilbud til spartanerne.
De udødelige har utslettet baktroppen deres.
Men den store kongen garanterer for livene deres.
Gi oss Leonidas' lik, så kan dere dra.
- Vi blir ved vår konge. - Posisjonen deres er håpløs.
Om noen få øyeblikk er dere døde.
Men Hellas vil leve.
- Snakk. - Min konge, de vil ikke overgi seg.
- Skal vi angripe, min herre? - Jeg skal ikke ødsle flere av våre menn.
Drep dem med piler.
Bueskyttere.
"O fremmede, fortell spartanerne at vi ligger her, svorne til vårt løfte."
Den siste meldingen om falne helter, oppildnet Hellas til seier.
Først ved Salamis, som forutsett, og så ved Plataea.
Men det var mer enn en seier for Hellas.
Det var et gripende eksempel på å frigjøre folk over hele verden,
på hva noen få tapre menn kan oppnå når de nekter å underlegge seg tyranni.
Produsentene vil gjerne takke
Deres Majesteter kongen og dronningen av Hellas, den greske regjering,
Den kongelige greske hær, alle organisasjoner og personer i Hellas
hvis helhjertede samarbeid virkeliggjorde dette prosjektet.
Ripped by: SkyFury